184 ÖSSZEHASONLÍTÁS. 



kező fő, a kit csak a család közérdeke és ethikailag 

 a közszokás korlátoz. Hogyha háza birtoka közepé- 

 ben áll, úgy ebben azonos helyzetet lát akár a 

 királyéval is. hmen van, hogy a magyar a király- 

 ság intézményét oly könnyen elfogadta, s fogalmát a 

 társadalmi szervezetbe bevíve : a községet csak bíró- 

 val, a vármegyét csak főispánnal, az országot csak 

 királylyal bírja elképzelni és csak így fogadja eh 

 Legfelül áll pedig a legitimitásnak az a formája, 

 mely a születés természetes rendjéből folyik, s a 

 melynek a rátermettség iiem föltétek: itt a magyar 

 ember felfogása szerint minden a juss kérdése, s ha 

 a juss mellett kellő rátermettség is van, úgy ez csak 

 szerencse. Ebben akkor megegyeztünk. 

 HÁLADATOSSÁG. 



Különben az ellentétesnek látszó kultusz az adott 

 esetben onnan ered, hogy a magyarban nagy mértékben 

 megvan az a ritka erény, hogy igazi, nagy jóltevői 

 iránt mély és tartós hálával viseltetik ; különösen 

 akkor, ha a jótétemény a nép emberi méltóságát is 

 öregbítette. Ilyen volt a jobbágyság felszabadítása. 

 És vannak a Kossuth -ünnepléseknek közvetetlenül 

 keletkező, tisztán a néptől eredő mozzanatai, a melyek 

 mélyen jellemzők, s a néphála legszebb, legmeghatóbb 

 kifejezései.^ 

 A HÉZAG. 



Daczára annak az éles és lehetőleg megokoló 



^ Ilyen volt az a jelenet, mely Aliskolcz városában a KossuTH-szobor 

 leleplezésénél történt. A közrenden levő földmívelő gazdák önszántukból 

 csendben szervezkedtek, koszorút szereztek, mely hegyes végű karóra volt 

 erősítve. A hivatalos programm végeztével a gazdák felvonultak, vezetőjük 

 letűzte a koszorút a szobor lábához és oly hálaszózatot mondott Kossuth 

 emlékére, mely a nagy, előkelő közönséget mélyen meghatotta. A formailag 

 is szép szónoklat KossuTH-ot mint a népnek a jobbágyságtól való felszaba- 

 ditóját, tehát fölemelőjét dicsőitette. 



