186 



A JELLEM KEPE. 



A magyarság legvilágosabban megtartotta a közép- 

 ázsiai lovas, egyáltalában állattenyésztő, pásztorkodó, 

 sátoros nomádság jellegét. Xomád szervezetének sok 

 nyoma a pásztorkodásban, halaványabban a halászat, 

 leghalaván\'abban a népies vadászat terén maradt még 

 a legújabb korig is. 



Családjában és foglalkozási kereteiben szervezete 

 a természet rendjén, a koron és tapasztaltságon ala- 

 puló patriarchalizmus volt 



Közéletét a törzsnek, ni int népegyetemnek, köz- 

 akarata vezette. 



A családban a tekintély föltétlenül a férfit illette; 

 a nő meg volt becsülve; de nem ura mellett, hanem 

 utána következett ; a család kor szerint az asszony 

 után sorakozott ; a fiú előljárt. 



A patriarchális szervezetbe be volt vonva a fajilag 

 azonos cseléd is, mely az idegen szolgának elébe vágott. 



Megjelenése szerint a magyarság méltóságos; maga- 

 viselete szeriiit komoly ; hallgatagságra hajló; a fecsegő 

 és ugrándozó magaviseletet, mint férfihez nem illőt 

 tekinti. 



A magyar föltétlenül vendégszerető és tisztesség- 

 tudó. 



Föllépése n3'ilt és bátor, bármily földi nagysággal 

 szemben is, a mi nagy és erős önérzetében gyökerezik. 



Az önérzet sokszorosan jelentkező, történelmi és 

 társadalmi fejlődése révén szerzett tulságában gyöke- 

 reznek a magyarság legfőbb hibái is, mint legkirivób- 

 bak : a hivalkodás, meg nem férő természet, önhitt- 

 ség, gőg, hetykeség a betyárkodásig ; de ugyaninnen 



