A JELLEM KÉPK. |S7 



a szalmaláng, ogyállaláhan kitartás hiánya is, meri a/ 

 önhittség sokszor egy a sokat markolással, ez pedig 

 a keveset szorítással, mely csapongáshoz vezet. 



Sohasem alázatoskodó. 



Nagy erénye a lovagiasság. 



A magyar megtartja adott szavát. 



A magyar nem kiváncsi, nem könyörgös. 



Támadása nyilt, bátor, sohasem alattomos; nem 

 gA'ilkol orozva, nem forral bosszút. Nem lop, hanem 

 elveszi azt, a mit akar. 



A magyar nem titkolódzó, tehát nem összeesküvő. 



A magyar szavajárása velős, sokszor ékes; szíjIc- 

 tett szónok. 



Szelleme szerint kiválóan eszes, elmés, költői 

 hajlamú. Szereti a hasonlatot, a parabolát, a dolgok- 

 nak önmagával való viszonyítását. 



A magyar a folytonos, iparkodó munkának nem 

 embere. Nekifohászkodik ug}'an és ekkor nagyot végez: 

 de ezután nagyokat pihen és álmodozik. 



Ezért a mag}'ar nem is hajlik a folytonos munká- 

 val szerző, alkotó iparra és kereskedésre ; ha rákény- 

 szerült : menekülni iparkodik az anyaföldhöz, a halas 

 vízhez, a hol szemlélődő, sokszor a restségig érő 

 hajlamát kielégítheti. 



A mag}'ar nem ment az uraskodás hajlamától : 

 szeret „mutatni". Köztéren szereti a fényt, házában 

 sok.szor a sivárságig menő egyszerűséget ; de élés- 

 kamrájára, pinczéjére és „jószágára" büszke és rátartós. 



A mag\'ar ember nem hagyja jussát, v^éleményé- 

 hez makacsul ragaszkodik ; a világ legszívósabb, meg 

 nem g}'őzhető pörlekedője és örökös pártoskodója. 



A mag}'ar közel áll a természethez, józanon fogja 

 fel a jelenségeket, tisztán tudja saját véges voltát : 



