117 



állitjuk. Eg-yébaráal idézett önámitásra jelesen nieg^felelt 

 gróf Széchétíyi: mi tehát itt csak a' johbág-yság- viszo- 

 nyait illetőleg" teendünk némi megjegyzéseket. Jelesen : 

 azon praesumtío alaptalanságát kisérjük kimntalni, mely- 

 nél fogva állitatik, hogy a' magyar jobbágy jelen hely- 

 zete és nrának irántai viszonyai szoros igazságon alapul- 

 nak; és igy ezen helyzeten 's viszonyokon változtatni 

 nem lehet a' nélkül, hogy a' tulajdon szentsége meg ne 

 sértetnék. \ézzünk tehát kissé most szemébe ezen szoros 

 igazságnak és állítólag sérlhellen jognak. Mondatik , hogy 

 ,,a' magyar nemes átadta fekvő vagyonának egy részét 

 tűrhető föltételek alatt a' jobbágyságnak, olly teher alatt, 

 hogy ettől robotozzon , dézmát adjon, és minden közadíi- 

 zási terhet viseljen." Ezen állitás sem históriai lag, 

 sem é s zjo g ilag nem áll. \em történetirásilag; mert 

 mint fölebb is láttuk, nincs bizonyosb , régi emlékeink, 

 évkönyveink és törvényeink tanusilása után, mint az, 

 hogy a' magyar jobbágyok kezdetben szabadok , földet 

 saját joggal bírhatók, fegyvervíselők, és a' megyei ható- 

 ság alá tarloz«')k voltak; — bizonyságok erre: Fejér 

 Györg-y*), Baehrenkopf**) és P e rge r***), jeles 

 régiségbuváraink ; — kik adóztak ugyan országos adó- 

 val , minő volt a' dézma : ámde ez alól még a' nemesség 

 sem volt kivéve, szinte Albert királyunk idejéig; mint 

 ezt az 1439 : 28. mutatja****^). Várjobbágyaink hajdani 

 boldogsága , mint láttukt, elenyészett a' várföldek elpazar- 

 lása, és azáltal, hogy az anjou házból lett királyaink alatl, 

 bejővén honunkban a' hűbéresség , az ősiség és a' bande- 

 riumtartás, szemlátomást romlott az ősjobbágyok sorsa; 

 kiknek jogait I. Károly lejjebb szállitván, és még sz. Ist- 



•) Tud. Gyűjt. 1S21. V. köt. 1. 38—39. 



") De dominiu nubiliuiu liunij. Posonii. 1790. I. 38 — 38. 



*") A' magyar. és hazája régcnleii. Pest. 



*'") 1439: 28. IVobiles , tam jobbagiopcs habentes, quam non ha- 

 bcntes , de cini a s dare nun tcncatilnr, anliqiia eorutii libériá- 

 ié rr(|uircnle. ISB. Ezen csillogó -maradék tubb helyen is lor- 

 dul cló törvényeinkben, súlyt adni akaró az eddig viselt teher 

 cllörléscock 



