lUagyar parasztok. 



A kilenczedik században , melly a' népvándorlás száza- 

 da volt , midőn a' hajdan csekély számú nemzet mil- 

 liókra szaporodva nem lelheté magát hon ama szűk kor- 

 látú határok között , hová az erőtlen ősöket a' nagyobb 

 erő szorítá , 's mint a' g-yermek , ki — mig- csecsemő, 

 néhány deszkadarabbíJl összeszegelt bölcsőben is — csak 

 étele ne hiányozzék , nyúgottan enyelgi , alussza át 

 élte piiymallatát , később — midőn az izmok erősebbek, 

 az idegek ingerlékenyebbek, már a' szobát, hol bölcső- 

 jét rengetek, sziik körnek, az apai téres udvart kerített 

 börtönnek nézi , 's ki — messze a' szabadra , a' ré- 

 tekre siet; majd oda hagyva az apai lakot, egész más 

 tájra vándorol, mig végre meggyőződik, hogy nap más- 

 hol is süt az égről, 's hogy tapasztalás szüli az embert; 

 megtelepedik, hol fogalma szerint czéiját legkönnyebben 

 megközelítheti. — így kelének föl a' kilenczedik szá- 

 zadban a' népfajok ifjúságuk teljes erejében, odahagyva a' 

 sziklás hegyormokat, mellyek az izzasztó munkát gyéren 

 jutalmazák, — a' metsző léget, melly a' kebel melegére 

 jegesítőleg hatott, — a' folyókat, erdőket, mellyeknek 

 halait, madarait már kiélek, 's ménének keresni hont, hol 

 ha dolgoznak , legyen munkájoknak jutalom ; 's ha fárad- 

 nak , legyen fáradalmokiiak nyugalom! 



E' kilenczedik században , mellynek egyes évei a' 

 történetek lapjain sok helyt véres hetiikkel jegyezvék 

 föl , jö\ ének magyar őseink is kaczagányos hét kapitá- 

 nyaik vezérlete alatt a' földterületre, mellyet az akkoriak 



