205 



mig" az ezeket biztosító tőkekincs a* föld hantjai közt he- 

 ver; a' honnét érvényes a' következtetés: hog-y minél 

 szorgosabb- és g-ondosabban kevertetnek valanelly közön- 

 ség- által ezen hantok , annál becsesebb , 's nag-yobb ér- 

 téket tapaszt azokra a' bővebb termés; és ez által antiál 

 több jeg-yeket lehet illy töke kezesség-e mellett közhaszon- 

 ra, népgazdagitásra szétbocsátani. 



Mit! ha a' lehetségek végtelen soraiból okoskodá- 

 sokat zaklatva elő, ezek nyomán föltételesen háború mon- 

 datnék kirontandüiiak ? — mi történik ekkor a' művészet- 

 tel , mi a' kereskedés fínomabb czikkeivel? — A' hábo- 

 rúnak szokott föladata: rontani, melly romlás könnyeit 

 évtizedek hullatják ; ^- de építni vag-y nem akar , vag-y 

 csak rövid időre. Kimélni csak lovagiasság-böl tud , és 

 ott , hol önérdekét nyereség nem csiklandozza ; ám a' 

 kereskedés értékszerű czikkei , a' művészet magasztos 

 ihleményei , a' mesterségek csillámai ellenállhatlan bájjal 

 hizelegnek az önérdek fösvénységének , és lesz : hogy 

 ezek is — mint népdüh áldozatai esnek el. Hlyen időben 

 az értékek jegyei vagy nem — vagy csak nehezen -. — 

 értéke egy részének levonásával fogadtatnak el ; avvagy 

 nem szerencsés- e azon nemzet, melly tőkéjét hantjai közt 

 gondos szorgahnával épen tartá , azt nevelve, nagyob- 

 bítva ; nem segíthet-e illyenkor a' megakadt művészeten ? 

 nem nyujthatja-c legott nyers termékeit az ipar gépei alá? 

 szóval: nem biztosilhatja-e egyeseit a' jól mivelt, az el- 

 rabolhallan tőkekincs ? Holott olly nemzetnél , hol ezen 

 értéken fölüli kincs törpe lélekkel elhanyagoltatott , hol 

 a' napnak huszonnégy órái tunyaságban , és nem munka 

 közt enyészének el , az élet illy körülményei közt csak 

 Ínség jajjai , nyomor könnyei élvezhetők ; de népsegély- 

 ről szó se legyen , mert irva van : ,,ki maga magán nem 

 segit, azon isten sem segit." 



Vegyük e' fölfételesen írt sorokhoz még a' népin- 

 séget, mellyet éhség, 's ennek okozója: égi vihar vagy 

 árvíz , vagy tűz táuiaszthat , midőn a' polgárnak izzó fá- 

 radalmi után összegyűjtött szerzeménye — mint kö,d — 



