225 



kifáradta!) lüxe mellé űl . g-eszlenyét vesz elő , és szá- 

 mol : ,.<MMivi csöbröt öntöllem be, 's ez tesz ennyi akót, 



— fiam ! Iiallod-e ? a' farsang-on házasodni fogsz , mert 

 harmiiicz , iiog^yven akó borunk termett , mit eladva, ve- 

 hetünk bornyas tehenet, \s a' leány férjhez készülhet; 



— jó az isten, jól dolg-oztunk, meg-jntalmaza bennünket!" 

 Ig-y kimeg-y rétjére, kenderföldére, 's telkének más be- 

 \elett apró részecskéire , 's mindenütt örül, lelke emel- 

 kedik , 's a' g-ondolatirány a' jövendőre szép tervek szö- 

 vésében állapodik meg. 



Es mint örül, és mint emelkedik — elközelg- a' föl- 

 desúr ispánya , vagy más megbizottja , kezében rajzón 

 és papiros, és ö is olvas: ,,egy, keltő . . . kilencz; 

 ez az uraságé, tiz — ez a' papé, ezeket beviszi kend 

 az urasági csűrbe; egy, kettő — — ezt is, meg ezt 

 is" — és így tovább; — ,,ezen csomó fölül van, olvas- 

 suk a' kévéket" 's innét is minden kilenczedik megszű- 

 nik a' paraszté lenni. IMajd bepillant a' borházba , kezé- 

 ben akópálcza , ledugja a' forrni kezdett mustba , 's ki- 

 mondja a' mennyiség számát; ezután következik a kósto- 

 lás, — " ez legjobb — ezt, és ennyit bevisz kend az 

 uraság pinczéjébe"; hasonló krizis alá esnek a' telek ki- 

 sebb terményei. \ égre elmegy az úr embere , — és a' 

 paraszt? a' paraszt gondolkozik, és mélyből síihajt, mert 

 már nincs meg a' szám, mellynek egészére családi jóiéi, 

 dús jövendő terveztetett; még pedig több is van hátra; 

 hiányzik még a' pap , kántor, iskolalanitó, jegyző, ha- 

 rangozó , erdő 's níezőcsőszök, kanász , csordás , gulyás , 

 csikós, katonai kompieták; — 's midőn előbbi csillagos 

 öröm-egéből ide a' fekete földre ekkép lerántalik , midőn 

 illy hallható hangon dörgi fülébe a" sors : hogy em!»er ! 



— még pedig parasztember! akkor búskomolyan fordul 

 élettársnéjához , levert kedéllyel nézi őt, 's szól: ,,Any- 

 jok! készüljünk éhezni" — 's megfogja íia kezét: ,,fiam! 

 nem házasodhatsz" — ,,'s lányom hajadon maradsz." 



Uraim! ne mondják önök, hogy e' festés költői, ne 

 mondják: hogy elfogult pliilantrop ömlengések, nem! — 



15 



