666 ^ 



nebo protílistó , krntkoslopkaté, nebo skoro sedawé : 

 uštinv kalichowých o, neslejnýrh, wcjoitych , tupýcli, 

 měkkohrolýcii ;• plátky přeauzké, bílé, na konci pona- 

 čerwenalé; tobolka opauzdrá. — Na pomořícb písčitých 

 Předliorí dobronadějského , Ostrowůw kanárských, w 

 Řecku, Sicílii. Kwěte na Piedhoii \v říjnu až do ledna, 

 w Ewropě w lípnu až do září. O, $. 



Odrodek africký jest ozimý a má lodyhu přímějsíi ewropský 

 letní, lodyhy položené, kwěty sedawé. 



Pro obzwlústnost u nás na z.ihradách a zu okny se diowá. 

 Chutí jest náslané. od dáwna w lékarstwí potřehowaný ; nedáwno šíá- 

 wa wytlačená k lékňiii |)řietená ; na Ostrowecli kanárských u welikéui 

 počtu se sází; z popela jeho dobýwá se salajka. 



K. profiseénijí. M. pinnatiíídurn Lin. Bot. mag. t. 67. 

 Decancl. gr. t. 142. Zelina lodyhy rozesH'ené, aulhS sko- 

 ro rozsocliané, čerwenawé, pupenečnalé : listy slríčnó, po- 

 dlaulilé , tupé, protisečné, též pupenečnalé ; kwéty dro- 

 bné, w rozporácli rozsochané lodyhy ojedinělé, siopeč- 

 nalé; plátky žluté, jednořadé; čnélek ó, wzeslaupawých ; 

 tobolka čibowiiá, obočná. — Na Předhoří dobré naděje 

 s ostatními. O. 



K. srdcolistij. M. cordifoliutn Lin. Glox. obs. t. 1. fi 

 a. Smilh piet. t. 6, Jacq. car. t. 487. Dccand. gr. t. 102. 

 Lodyba letní nebo mnoholetá, rozestřená, asi l' dlaubá, 

 wélewnatá, zelenawá, oblá ; listy řapíkaté, stříčné, srdčiio- 

 wejčité, pl )ciié, asi I" dlauhé, pupenci jakoby olednalělé ; 

 kwéty ojedinělé, konečné; koruna stkvvěle čerwená ; ka- 

 lich ua čtvvero klaný: čnélky 4 přímé; tobolka 4pau« 

 zdrá. "4-, 5- 



K. rozepiufý. M. expansum Lin. Dill. f. 223. M. 

 tortuosum Dexand. gr. t. 94. Křowitý ; lodyba rozkla- 

 ditá, béwně rozepnutá ; listy oddělené, obdálné, stříčné 

 nebo slřídawé, plocbaunké, wejčitokopinaté, netečkowa- 

 né, bezpupcnečné ; kalich o ó uštech nestejných ; koru- 

 na weliká, bledé rusá; čnělky 4—6, krátké, přímé; to- 

 bolka opauzdrá. 



K. hwězdnfk. M, Tri poli um Lin. Dill. ell. /. 220. 

 Pluk. mant. 329. f. 4. Lodyhy zelinné, běwné, jednodu- 

 ché : listy ploché, korenowé shlaučcné, wétwowé stří- 

 dawé, kopinaté , netečkowané , skoi"0 bezpupcnečné; 

 kwěly mírné, bílé, stopkaté ; kalicby obočné, na patero 

 klané. 5 • 



Tol)olky weliké, té a wšecli jiný<h toho pokolení rodů mají 

 tu wlaslnost do sebe, ze we wodě anebo w powřtrí wlhkóm se otwí- 

 rajf, a sfmcuo wytrušují. Fmliem ale se za\víra'ií ; tím jfst možná, 

 že semenu jejich na sudiém písku, w němž aejmnužsí rostau, mohau 



