908 



malých, hoření prolisečné : úkrojňw celých, nejhořejší 

 nerozdělené, kopiriaté; aubory wejcowité nebo podlu- 

 howate', nejkratšeji stopečkowané, ničí , pak přímé na 

 wětwičkách klasaté a dohromady dělající lalu někdy 2- 

 Střewíčnau, přímau, staženau, kopinaiau; zákrowu hu- 

 ňatého lupeny wněšné kopinaté , zelinné , vvnitrní po- 

 dlauhločárkowité , tupé , mázdrowitoobraubené ; kwěty 

 nahé, krajní samicí, terčowé obojaké, aurodné ; jezle 

 nahé. — Na polích Evvropy, Ařriky sewerné, Lewantu, 

 Sibirie. Kvvěte w lípnu a srpnu.r '4-. 



ObzwIástS kwSty, třeny jsauce, příjemně zapácliají, protož i 

 wrsky kwetaucí co koření dáwají se do hus péci se majících ; w 

 lékařstwí wrsky kwetaucí a kořen potřebují. 



P. líbezný. A. grai*a FFallich. A., yulgavh Bur7n. Rkeed. 

 10. í. 4ó. Podkřovvitý, přímý ; listy na rubu běloplsťna- 

 té, prolisečné, hoření na tré klané, nejhořejší a vvětew- 

 ní nerozdělené, jakož i laloky podlauhlé, tupé, hrotité, 

 nejdolejších přízejkowané ; aubory podluhowaté, klasato- 

 latněné; lata listnatá, odstáwající ; hrozníčky mladší na- 

 chýlené; zákrowy mladé pýřité, lupenůw wněšných, ze- 

 linných, ostrých, wnitřních tupých, mázdrowitých ; ko- 

 runy nahé. — VV indii wýchodní. °^ . 



Z plsti její dtílají moxu. 



P. inoxa. A. Moxa Decand. Absinthium Moxa Bess. 

 Kříček ; listy šediwé, pak ©lysající, dwakrát wyštěptané : 

 likrojůvv čárkowitokopinatých, tupých ; aubory asi 2'" w 

 průměru široké, kulowaté , ničí, hroznatolatněné , na 

 stopečkách obyčejně dwojčatných, jednoho pVodlauže- 

 ného, druhého zkráceného; lupeny zákrowowé řia konci 

 mázdrowitě obraubené 5 korunv lysé, na ježli chlupatém. 

 — W Číně. \. 



Lindley dí, že z tolio rodu dělají Číiiané «wau moxu w Iiojie- 

 twí užiteCnau. 



P. obecní}. A. Absinthium Lin, Plcnk t. 608. Engl. 

 bot. t. 1230. 'Hayn. % t. 10. Diisseld. 10. t. 22. f^agn. 

 2. t. li 5. 14 6. Absinthium vulí^are Blah. t. 17. Pelyněk 

 obecný Mat, Háj. 197. — fVel. 232. c. Pelun, pelyn, 

 peluh, pelynek, pelyněk, peluhka, pelynka, polyněk, 

 polýnek. Kořen mnoholetý, wypauští několik lodyh pří- 

 mých, 3 — i' wysokých, latnatovvětewnatých, oblých, hráz- 

 dowaných, šedohedwábnatých ; listy střídawé, řapíkalé, 

 obwodein okrauhlowejčité, obak šedc)hed\vábnaté, dolení 

 3krát, hoření dwakrát wyštěrbené; úkrojiiw kopinatých, 

 tupých, přízubatýcli ; listy příkwětní nejhořejší podlauh- 

 lokopinaté, tupé, nerozdělené ; řapíky listůw' na lody- 



