932 



Kořen hořký druhdy jako kwSty proti zimnici užíwali (Spinn 

 sohlitinlis). 



Ch. sikaivitc. C. Calcitrapa hin. Plenk t, 636. EngL 

 bot. t. 125. Schk. 1. 261. Sikawice. Kořen letní nebo 

 ozimý; lodyha přímá, rozprostřeně nejwětewnatějsí, oblá, 

 mělce hrázdowaná, chlupatá, asi 2 — 3' wysoká ; listy hlu- 

 boce protiseené : úkrojůw čárkovvitých, ostrých, zuba- 

 tých, dolení řapíkaté, hoření sedawé, nejhořejší neroz- 

 dělené ; aubory wejcowité, ojedinělé, listím nejhořejším 

 obklíčené, sedawé ; zákrowu nejlysejšího lupeny s pří- 

 wěskem dlanitokolčatým : kolce prostředního (na lu- 

 penech prostředních) mnohem delšího než aubor (wí- 

 ce nežli púlpalečného) , rozewřeného, nahoře žlábko- 

 witého, rusého, nejvvnitřnější na konci mázdrowité, tu- 

 pé, bezbranné; kvvěty nachowé ; chmýr nižádný. — Na 

 sauwratech, podlé cest Ewropy skoro celé, též w Egyp- 

 tu, Madejře, Kwěte w lipnu a srpnu. 0. ^. 



Druhdy se potřebowala na místo Ciibetu lékařského a slaula 

 Carduus stellatus. 



CuBET. Cnicus. Kardobenedikt. 



Zákrow lupenúw přitlačených, kožowitých, prodlau- 

 žených příwěskem dlauhým, twrdým, kolcatě peřeným : 

 kolciiw pobočních homolowitých, odstáwajících. Koruny 

 vv paprsku jalovvé, skoro jako terčowé wyhlížející, tenké. 

 Nažka na dél a prawidelně čárkowaná, lysá, s pupem 

 širokým, pobočním. Chmýr jakoby trojnásobný : wněš- 

 ný obruba nejkratší zejkowaná, prostřední JOštětinný, 

 tuhý, dlauhý, wnitřní lOštětinný, krátký. 



C. lékařský. C. benedictus Liti. Plenk t. 634. Hayn. 

 7. t. 34. Dilsse/d. 10. t. 11. Carduus benedictus Blak. t. 

 456. Kardus benediktus Mat. Háj. J90. Kardus bene- 

 diktus anebo přímětník wlaský Mat. TFel. 223. Kořen 

 letní ; lodyha od dola rozdělená na wětwe rozewřené, 

 rozsochané, 1 — I'/?' wysoká, jako listí tenkowlná, až sko- 

 ro pawučinatá; listy chobolnaté nebo skoro protiseené, 

 hrotitě zubaté, zhruba síťowitožílnaté, nejdolejší w řapík 

 zaužené, hořejší dolejškem přísrdčitým maličko doliíw 

 běžící} aubory ojedinělé, na koncech wětewných ; listy 

 aubor podporující srdčitopodlauhlé, se zákrowem pomo- 

 cí chlupúw hojných, pawučinných spojené; zákrow wej- 

 cowitý: lupenúw konečných kolcem dlauhým, tuhým, pa- 

 řeným ; kwěty bledě žluté, pokrajni nijaké (4 — 6), menší 

 ostatních hojných, obojakých, na tré klaných. — W Le- 



