940 



/". 1. Kořen mnoholetý, tlustý, wretenowitý ; lodyha 2 — 

 Sstřewíčná, přímá, jednoduchá, oblá, prauhowatá, jako 

 řapíky a rub listní šedoplsťnatá, dutá ; listy střídawé, 

 dosti dlauhorapíkaté, wejčité nebo srdčitowejčilé, w ía- 

 pík zaužené, zubaté^ někdy jedním anebo druhým cho- 

 botem wyříznuté, na líci pýříčkowhiaté, na žíle hlawní 

 plsťnalé , nejhořejší sedawé , podlauhlé, zaubkowané ; 

 řapík někdy má pod listem jedno nebo druhé auško 

 čárkowité nejmenší, čímž přechod do listu lyrowitého, 

 jakowý jeden odrodek míwá, na němž listy hoření proti- 

 sečné i aubor weliký konečný; lupeny zákrowowé u 

 prostřed mnohožilé, žil ku krajům oblaukowitě wvbíha- 

 jících ; kwěty brunátné. — Na pa'si\vinách horních z 

 Krajiny skrze Swýcary, Sawoji a Pedemont až do Pro- 

 wincie. Kwěte w lipnu a srpnu. '^■. 



Koreo hořký korenný jako rebarbara poSíš(uje| aCkoIi slabuji% 

 I)rotož i slowe rebarbara neprawá. 



Srpek. Sbrratula. Scharte. 



Aubor mnohokwětý, často sejnomanželný, někdy 

 pomeláním buď jednopohlawý, buď w paprsku samicí. 

 Zákrow příwejcovvilý z lupeniavv slřechowilých, wněšnjch 

 kratších, buď ostrých, buď*w kolčík ukončených, wnitř- 

 ních delších, wíce méně mázdrowitých. Ježle třepenité. 

 Koruny na patero klané, příprawidelné. Blizny 2 roze- 

 wřené. Nažka podlauhlá, smáčknutá, hladká, s pupem 

 skoro úkosným. Chmýr z chlupúw mnohořadých, lu- 

 haunkých, šerpiwaunkých, nestejných, wněšných kratších 

 a pro sebe padajících, aniž dole w kraužek spojených. 



S. harwířskg. S. tinctoria hin. Fl. dan. t. 28 1. Engl. 

 bot. t. 38. Schk. t. 234. Sturm f. 3. Jelení traňk, jinač 

 srpek Mat. Háj, 281. — TFcL 329. C. Kořen mnoholetý, 

 hnědý, nahoře čuprynatý ; lodyha přímá 2 — 3slřewíčná, 

 oblá, prauhowaná, jako ostatní díly nejlysejší, jednodu- 

 chá ; listy celé nebo lyrowitoprotisečné, nejostřeji dro- 

 bně pilowané, kořenowé a lodyhowé dolejší dlauhora- 

 píkaté, hoření sedawé ; řapík dole pošwiwý, polool)jí- 

 mawý ; aubory podluhowaté, na konci lodyhy chocholi- 

 čené, pometáním dwojdomé ; lupeny zákrowní lysé nebo 

 skoro pawučinalé, z vvenku do wnitř se zwětšující, wně- 

 šné špidlaté, wnitřní ostré; 'kwěty ríjžowé, řídko bílé, 

 stejné. — ÍNa lukách, w plotech, hájích po Ewropě. 

 Kwěle vv lipnu a srpnu. 1f . 



Listí pčkoč barwí na žluto. Druhdy w lékařstwf se potřebowal. 



