17 



rligt taale at overvære en Aareladning); og 

 den havde fonnet hans raoraiske Karakter saa tem- 

 melig lig med Sonnens. Men hans Intelligens var 

 ■y ' af en anden Art. Dr. Darwin var et Hu- 



k -. s-Menneske. Datoer, Aarstal, Ytringer, 



Anekdoter al den Slags laa opmagasineret masse- 

 vis i hans Hjærne; blot man nævnede et Datuni 

 for ham, saa kunde han ikke glemme det igen. 

 Og naar han hørte et Aai-stal eller et Datum, saa 

 taiiktr han straks: da dø<le den og den og den, — 

 »4 han stemtes sorgmodigt. Anderledes hos Sonnen. 

 Han huskede i alt Fald kun godt, hvor nogen eller 

 iio^tt luivde gjort stærkt Indtryk paa ham. Ellers 

 havde han en middelmaadig Hukommelse. Som 

 lille Dreng lærte han langsomt; senere i Skolen 

 lærte han nok hurtigt saadanne regelmæssige og 

 fast ordnede Pensa som Vers, men han glemte dem 

 -aa hurtigt, og for Sprog f. Eks, havde han 

 Mig hverken Nemme eller Gemme. Det or let 

 torstaaeligt, at han nærede en hidsig Uvilje mod 

 ilt, hvad der hedder Forelæsninger. Derimod besad 

 •iian som sagt i hoj Grad Ævnen til tydeligt at »se 

 [por 8ig» igen, hvad der i et givet Øjeblik havde 

 lievæget ham. I>tt, at Faderens Folsomhed vai 

 ' " t • li. 1 L'jort yderligere ømtaalig i ham, 

 hil Hasten var bleven til Sensibleri, 

 Ulder til at have givet hans Aandsform et vist 

 itlågterisk* Pra'g. For at kunne digte maa man jo 

 lemlig først og freuunest kiii'H" iriiHln- i Hitvd. 

 ing af at kunne genopleve. 



2 



