23 



iiuii.if Aiirines Oprimlelr-e, kuiule gærne falde paa 

 at synes, at det enkle Forklarings-Princip «den 

 naturlige Opdrætning» (natural selection, Kvalitets- 

 v!ils;\ der rolijirt sænker sig ned over Kendsgemin- 

 ^'••ines tætteste Vini'ar og trykker dem til Side, som 

 \;ir de «af livamp* og baner Vej og skaffer Orden, 

 det minder næsten om Darwins beundrede Liv- 



-anlist . . . 



For at blive en stor Forsker, maa man være 

 - 1 Stykke* af en Digter. Det andet «8tykke» 

 l.i'lor nu til just at maatte være denne Drift, som 

 hi^er efter at skaffe Orden paa og Orerblik over 

 Mangfoldigheden. Hvis saa er, saa var Dan^vin 

 øjensynlig blandt de « kaldede«. Og hans jævne 

 Higen mod det ophøjede og ærefrygtsfulde kunde 

 paa Forhaand lade formode, at han vilde drages 

 mod det uendeligt store og søge at forklare det 

 gennem det uendeligt smaa. 



Det er interessant at se, hvor tidlig og hvordan 



F»»rsker-Aanden rører sig hos ham. Mod Slutningen 



af hans Skoletid havde en gammel Herre, som vidste 



Del om Sten-Arter, gjort ham opmærksom paa en 



)r Sten udenfor Shrewsbury og havde højtidelig 



t, at før vilde Verden gaa under, før nogen vilde 



cunne forklare, hvordan den Sten var kommen der, 



»vor den laa nu. «Det gjorde et dybt Indtryk ima 



lig, og jeg spekulerede i lang Tid over d< 



mderlige Sten. Jeg følte derfor den største llcn- 



r'kkelse, da jeg første (»ang læste om Isbjærges 



Ivne til at fore Rullesten med sig.* Her slaar 



