26 



han sværmede for Lavaters f3'siognomiske Ideer, og 

 da han nu saa' Charles Darwin, betvivlede han, 

 om En med — saadan en Næse(!) ogsaa kunde 

 besidde tilstrækkelig Energi og Resoluthed . . . 

 « Beagle-Rejsen », skriver Darwin, «blev den langt 

 betydningsfuldeste Begivenhed i mit Liv og kom til 

 at bestemme hele min Karriere. Og dog afhang 

 den af en saa ' uvæsenlig Omstændighed, som at 

 min Onkel tilbød at køre de 7 — 8 Mil til IShrews- 

 bury, og af en saa ubetydelig Bagatel som min 

 Næses Form». 



Han lader til at mene det i Alvor — og over- 

 ser, at dét, Rejsen kom til at bero paa, var jo i 

 Virkeligheden: Faderens Personlighed, Onkel Jos' 

 Personlighed og hans egen Personlighed, der saa at 

 sige hos Fitzroy besejrede hans Lavatersk-mistænke- 

 lige Næse. En lang Aarsags-Række, alt det, man 

 samler i Ordet « Skæbne », skikkede ham ud paa 

 hans for hele den civiliserede Verden saa følgerige 

 Opdager-Fart. 



III. 



Beagle-Ekspeditionen varede fra 27 Decbr. 31 

 til Oktober 1836. I de fem Aar formedes Darwins 

 aandelige Fysiognomi og fæstnedes dets Træk, — 

 for saa vidt som det levende lader sig fæstne. 

 «Ej ej!» udbrød Faderen, da han saa' ham igen, 

 « Hovedet paa ham har jo faaet en helt ny Fa§on!» 

 . . . Darwins « Rejse om Jorden* fører en Del af 

 denne Udviklings-Proces frem for ICn. Som man 



