28 



ligheden har af skriftligt fra ham, bliver han en 

 Smule plump. «Jeg forudsætter«, hedder det i et 

 Brev til en af Søstrene, «at Du venter, jeg vil 

 vende om, naar,vi kommer til Madeira-Øerne; men 

 saa længe jeg har blot saa meget som en Stump 

 af min Mave tilbage, opgiver jeg det ikke ». Han 

 er som fortumlet af Forventning, af Spænding. Man 

 véd, med hvilken Ærefrygt han omfattede Faderen: 

 og alligevel, da han skal skrive hjem til ham første 

 Gang, kan han ikke holde Tankerne fast om ham. 

 Efter at han har skrevet den første Side, maa han 

 indskyde den Bemærkning: «jeg opdager, at jeg har 

 skrevet til mine Søstre«; han noterer det til Over- 

 flod foran, lige under Overskriften, skriver saa videre 

 igen til Faderen — og maa et Stykke længere frem 

 paany anmærke: «jeg opdager, osv.». Som i en 

 Rus sejler han det ukendte i Møde. « Siden jeg 

 forlod England », hedder det i et Brev fra Maj 32, 

 «har min Sjæl befundet sig i en fuldstændig Storm 

 af Henrykkelse og Begejstring«. Og da han saa 

 endelig har set det første Glimt af den tropiske 

 Verden, er han «stor paa det over, at han ikke er 

 bleven tosset af Betagethed«. Dér er den gamle 

 Stad Bahia: « intet Menneske kan tænke sig noget 

 saa underdejligt!« Og dér, ved Rio Macao, ser han 

 den første tropiske Skov «i al dens ophøjede Stor- 

 slaaethed! . . . Hvor underfuld, hv6r pragtfuld . . . 

 aldrig har jeg følt en saa intensiv Henrykkelse!« 

 Hans Livskraft er mangefold fordoblet. Dét 



