32 



ham, denne omstrejfende Indianer, der, hvor han 

 vil, kan lade sin Hest gøre holdt, og sige, her vil 

 jeg tilbringe Natten! . . . Det maa da være en ny 

 Faktor, som gø;*, at den Ensomhed, han til S3^vende 

 og sidst vender sig til med sit Hjærte, bliver det 

 idylliske Landlivs. Eller hvis man vil overføre det 

 paa hans videnskabelige Sysler: der maa være noget, 

 som bevirker, at han først kommer til at vakle 

 mellem Interessen for fossile Knokler og —r hans 

 første Kærlighed, den pompøse Geologi (som sammen 

 med Astronomien «yder Tænkningen et saa langt 

 videre Spillerum end de andre Grene af Naturviden- 

 skaben«) . . . samt at saa tilsidst Geologien trækker 

 det korteste Straa. 



Naturligvis har der været flere Grunde. Men 

 Hovedgrunden tør maaske søges i hans Sygelighed. 

 Han led urimeligt af Søsyge. Og i Sydamerika 

 faldt han i en haard og farlig Sygdom. Det er 

 betegnende, at han ovenpaa den vel beslutter sig 

 til at rejse videre : men ikke længer af rent umiddel- 

 bar Higen mod det ny, nej af en Slags Pligtfølelse, 

 fordi han ellers vilde komme hjem med halvgjort 

 Gerning. Der vokser og vokser i ham en Slags 

 Træthed, som røber sig tydeligst j Udtr3^kkene for 

 hans Hjemve. Han kan blive « kvikket op», blive 

 Fyr og Flamme for en Stund igen. Men sikkert 

 nok er det fra de længste Perioder af denne Tid, 

 at Øgenavnet stammer, som han fik om Bord paa 

 Skibet: «den rare gamle Filosof ». 



