38 



-1 de l\)i>ic to A;ii v;ii min gamle Lidensknb 



r Jaj?t ved fuld Kraft, og jeg skød selv alle Fugle 



1 min Samling; efterhaanden gav 



og tM if — og tilsidst gav jeg fuldstændig 



:<n mit Gevær. Jeg gjorde, skøndt ubevidst 



len at mærke det, den Opdagelse, at Fornøjelsen 



ved at iagttage og slutte og domme stod langt over 



Fornøjelsen ved Behændighed og Jagt*. . . . Han 



kunde synke hen i saa sentimentale Sværmerier 



tænke sig een snehvid Terne bel>oet af en 



ii'irfnde fortr\*llet Aand». Og han kunde \u 



den »Hostens tungsindige Stilhed, som i : 



land gør Efteraaret til Aarets Aften* De »stille 



St.'lcr«, en «8imi>el, patriarkalsk (!) I^evevis, tilbage- 



'Hikken fra Verden », synes hatn nu det bedste; 



K-kedenhed og Opmærksomhed* bliver hans 



Hoved-Dyder; han lovpriser Tahitiernes »henrivende 



' ' Id«. Hans før saa kraftige og friske Nalur- 



•• faar et Tilfælde af utilitarisk Blegsot. Kt 



Landskabs Skønhed kommer stundom til at bero 



or ham paa <lets »Produkters Nytte* og især paa 



B'folkningens Velfærd«. 



Denne Grundstemning, der arl>ejder sig op mod 



iians oprindelige Kraftfolelse, betinger maaske for 



• u Del hans stigende Interesse for det store smaa. 



Hør ham i hans »Rejst* » tale om Koralrevene, »op- 



lyngede ved en Mængde forskellige Smaadyrs Virk- 



'led. Det er et Under, clcr i Begyndelsen 



i'rtr noget stærkt Indtryk«. Og dog er 



nder. »Polypens bløde, geléagtige Masse 



8 



