42 



Aarhundredes Kristne dog ophørt at tro, at Gud var 

 den umiddelbare Aarsag; men med Hensyn til det 

 organiske Livs Fænomener troede og tror de, at 

 Gud er det. Den gængse kristne Gudstro var og 

 er vanemæssigt forbunden med Tro paa den orga- 

 niske Naturs guddommelige «Planmæssighed»: og 

 med den kan ingen gennemført Evolutions-Hypotese 

 forliges. Først altsaa da Darwin var kommen bort 

 — til Stadighed ikke just fra Troen paa en Gud, 

 men for bestandig fra det gængse Gudsbegreb, først 

 da var det muligt for ham at tænke sig Arterne 

 dannede ved den gennem Tilværelseskampen reali- 

 serede Udvælgelse af tilfældige Variationer, Ti saa 

 vel med Ordene « Tilværelseskamp » og « Kvalitets- 

 valg » (naturlig Udvælgelse) som med Ordet « tilfældig* 

 skydes en lang naturlig Aarsagsrække ind mellem 

 Fænomenerne og Gud, — med Ordet « Tilfælde » jo 

 endog en saa lang, at Menneskeøjet ikke mægter 

 at forfølge mer end dens alleryderste Led . . . 



. . . Maaske ét Forhold endnu bør drages frem 

 til Forklaring af « Darwinismens* Tilblivelse. — Der 

 er ikke i Darwins Breve og Optegnelser nogen ligefrem 

 Tilkendegivelse om, af hvad Stemning hans ratio- 

 nalistiske Kritik blev født. Men saa ofte han tviv- 

 lede om en Guds Tilværelse (og længer end til 

 Tvivl gik han aldrig, end ikke naar han gik yder- 

 ligst!), — bestandig støttede han sig til denne, og 

 kun til denne Indvending: «der er saa megen Li- 

 delse i Verden !» Dét maa have været det oprinde- 

 ligste og dybeste Vantros-Motiv i hans Bevidsthed. 



