46 



da er der ikke Magen til dets Stilhed, — der er 

 noget storartet ved dets røgfyldte Taage og ved den 

 dumpe, fjærne Larm af Drosker og Kareter. I Sand- 

 hed, Du kan vel skønne, at jeg bliver en fuldblods 

 Londoner, og jeg soler mig i Tanken om at skulle 

 blive her et helt halvt Aar nu». 



Én, der i dét Aar og sammen med en af Of- 

 ficererne fra Beagle mødte ham paa Gaden, skildrer 

 ham efter Hukommelsen som «en noget høj og 

 bredskuldret Mand, der holdt sig lidt forover bøjet; 

 han havde et indtagende og livfuldt Udtryk, naar 

 han talte, havde buskede Øjenbryn og en hul, men 

 blødt klingende Stemme. Den Maade, hvorpaa han 

 hilste sin gamle Bekendt, var sømandsagtig, d. v. s. 

 henrivende, frimodig og hjærtelig» . . . Ogsaa dette 

 lille Øjebliksbillede peger tilbage til en Grundstem- 

 ning af glad Tilfredshed. 



Sidst paa Aaret fødtes saa hans første Barn. 

 Han begyndte øjeblikkelig at «studere» det, iagttog 

 og optegnede alle dets Livsytringer. Og hvor om- 

 hyggeligt han iagttog, kan ses baade af hans (ogsaa 

 paa Dansk oversatte) Afhandling om Barnet og af 

 Meddelelserne om det i hans « Sindsbevægelsernes 

 Udtryk ». Samtidig var han imidlertid saa betaget 

 og forelsket i den Lille, som nogen Fader kan være. 

 Saaledes som det mer og mer blev hans Vane, an- 

 tager- hans Glæde Form af Railleri over ham selv. 

 «Den Lille er saa bedaarende, at jeg tør ikke gøre 

 Fordring paa at kaldes beskeden. Jeg gad høre 

 den, der mente at kunne « smigre » os med den 



