17 



ii.Mi V, en, der kunde sige i»..j;.i 

 den Si; . gom vi ikke i Forvejen er fuld- 



• viste om. Jeg har ikke haft fjær- 

 te om, at der kunde lx> saa m^^t i et 

 sem Bam.» — — I Forbigaaende sagt var 

 ::urakteri8ti8k for Darwin, denne noje Forbin- 

 Im; af lagttageiseslyst og dyb Hengivenhedsfølelse. 



"" ne, som han studerede, blev ham en Slags 



Venner; han kunde formelig «kæle» for 

 lilomst; c^ om Plante- Frø, som han eks- 

 ede med, brugte han det Udtryk, at «de 

 ^'j smaa Slubberter vilde ikke mache ret!» 

 e han saa' saa m^et nyt, fordi han holdt 

 ' af dét, han saa' paa. Dog var det kun 

 11. . I tiet Smaa, der fristede hans lagtlagelses- 

 •ne. Hisr wlv, siger han etsteds, har han aldrig 

 il* Ilt r ikke andre Voksne lader han 

 ! længe Agt paa . . . 

 ^i i hine hen ved tre Aar. 

 Del af Tiden var han syg. Det var 

 Mvor, dette hans IJvs Martyrium, som 

 al holde indenftir visse (irænser ve<l en 

 ringsværdig gennemfort Regelmæssighed i 

 - -<»m han bar med et endnu langt be- 

 Taalmo<l. I 1840 kan man tne£fe 

 :_ rud af ham som dette: «Jeg er 



••ven en kedsommelig gammel aandlos Hund mod 

 ad jeg var for. Jeg tnir, man bliver dummere, 

 "•• '••"'1 bliver gimimel>. Men allerede i Som- 

 er Heftigheden stilnet af til et tungt 



