50 



kastninger. Mer og mer stavnsbandt Sygdommen 

 ham. Og medens den store Verden rykkede hans 

 ensomme Villa nærmere, synes han selv at isoleres 

 i stigende Grad.. Slægt og Venners Besøg ændrede 

 saa godt som ikke længer hans næsten paa Minutet 

 inddelte Dag. Den store Ensformighed i hans Liv 

 paatrykker det et Præg af stor Fjærnhed. 



I den lille Kreds, der fra nu af alene kunde 

 paavirke ham personligt, ser man først eftei' Hu- 

 struen. Søimen Francis vogter sig, i selvfølgelig og 

 fin Pietet, for at tale nærmere om « noget saa hel- 

 ligt » som den livsvarige Hengivenhed, der inspirerede 

 hendes « uafbrudte og ømme Omhu» for Darwin. 

 Hun veg ikke fra ham, delte alle hans Hviletimer 

 med ham, skærmede ham mod Uro og Besvær og 

 Ubehag. Uden hendes Omsorg vilde han umuligt 

 have kunnet udholde de stadige Lidelser, saadan 

 som han gjorde. Darwin selv siger i et Brev, at 

 « ingen kan være for venlig mod hans dyrebare 

 Kone, der er mange Gange værd sin egen Vægt i 

 Guld». Men om hendes Indflydelse paa ham — 

 intet Ord! Et Sted omtales hendes «HJærtensglæde» 

 ved nogle frisindede Ytringer om religiøst Frem- 

 skridt. Senere faar man en Gang det Indtryk, at 

 « Damerne » i Darwins Hjem har ængstet sig for, at 

 han skulde forarge for stærkt. Maaske hans Hustru 

 nu og da har lagt en Hæmsko paa hans Opfaren- 

 hed. Om saa er, har hun dog kun hjulpet det 

 dybeste i hans Natur til Sejr; ti intet var ham til 

 syvende og sidst mere imod end at tale offenligt 



