an ikke havUc undersøgt og gennem- 

 kt. Hnii iMi-skede at mangle det Mod til at 

 \:>n- )>! iiinger> bekendt, som nogle med 



tvivljtom Kft »ttlter højt. Derimod havde han (med 

 sin Hustru til Støtte) Mod til bestandig at være 

 >-ine Grunde og sin saro\åttighedsfulile Forsknings 



K» -ultater bekendt, og dette sidste Mod lader 



til al have gavnet ham og Verden bedst. 



Hans Børns Trivsel og Glæde fyldte ham med 

 Lykk.-. Der er et lille Træk, som betegner For- 

 ii<»ldet mellem dem og ham. Naturligvis var hans 

 Arljejdstimcr strængt fredede; men alligevel kom 

 t-n Dag en af hans Smaadrenge spankulerende ind 

 til ham i ArV>ejd8tiden og søgte at bestikke ham, 

 med en Siksjæin^e, til at gaa ud og lege me<l. Han 

 inaa have været dem en hyggelig I^egekammerat, 

 ^køndt han aldrig var rigtig overgiven . . . Stærkere 

 end af deres Glæde optoges han dog af Bekymring 

 for deres Fremtid. «Hvor overvejer ikke Fremtiden 

 Nutiden, naar man er omgiven af Born!» hetlder 

 <l(t i et af hans Breve fra 52. Han gik længe i 

 t>e8tandig Angst for, at hnns Sygdom skulde ned- 

 arves paa dem. Hans Tanker maa hyppigt have 

 set om det Spørgsmaal. hvordan han skulde 



Ide Lidelser borte fra dem. En Dag skriver Ku 

 ijlighedsvis til ham om Kloroform, som man just 



vde begyndt at anvende; og i Darwins Svar fon»- 

 kommer den karakteristiske Bemærkning, at <naar 

 innn tænker pua sine Børn, gør <Iet sandelig en 

 lille Forskel i Lvkkefølelsen* at vide, at <ler nu 



