52 



er dette smertestillende Middel. Blev et af Børnene 

 syge, kunde Udtrykket i hans Ansigt af Medfølelse 

 og Sindsbevægelse være saa stærkt, at Barnet knap 

 kunde taale at vide ham i Stuen hos sig. Og da 

 en lille Datter dør for ham, er hans Sorg af 

 gribende Inderlighed og Varighed. Det Par Sider, 

 han nedskriver til Erindring om hende, har ved 

 sin dybe Følelse Rang med det skønneste i nogen 

 Literatur, Over to Aar senere «kan han . knap 

 endnu fatte sig til at tænke roligt paa hende » ; og 

 han mindes hende smerteligt til det sidste. 



Men foruden at Børnene holdt hans Følsom- 

 hed ved Magt, udvidede de hans Interesser. En 

 Tid lang i alt Fald sysselsatte Skole- og Opdragelses- 

 Spørgsmaal ham meget. Han « hadede Skoler og 

 hele det System at ødelægge Familiehengivenheden* 

 ved at drage Børnene bort fra Hjemmet; paa den 

 anden Side mente han, at en Skole gav bedst 

 Menneskekundskab, og han « turde ikke udsætte et 

 ungt Menneske for Verdens Fristelser, uden at det 

 forinden havde gennemgaaet en stor Skoles mildere 

 Skærsild* . . . «Den gamle stereotype, enfoldige 

 klassiske Opdragelse » kunde « ingen foragte oprig- 

 tigere » end han. «Jeg bilder mig ind (skøndt det 

 er maaske kun en Indbildning)*, skriver han, «at 

 jeg hos min ældste Søn kan iagttage de klassiske 

 Studiers slette og indsnævrende Indflydelse paa den 

 aandelige Udvikling, idet de indskrænker Interessen 

 for alt, hvor fornuftmæssig Slutten og Iagttagen 

 kommer med i Spillet ». Hans Ideal af Skoleunder- 



