\!-lulii; var den, t»OIU ()|)0\'Mt ; .■! ;,ij!l:i-' -l -M:t!i', 



<«^' H>ni gav almene Kuii'i«katMr. ><in! < •j'<ir;i;.'er 

 »elv lod ban sine Born have fuldstændig Frihed, 

 svarede dem med fuldkommen Oprigtighed paa alle 

 Spørgsmaal, talte maaske aldrig et haardt Ord — 

 (>g var baade elsket og dybt respekteret af dem. 



Om hans øvrige Familie tier Brevene næsten 

 lu'lt. Det Lidt, der er, ligesom sammenfattes i en 

 lejlighedsvis Bemærkning om: at den ikke-natur- 

 forskende Del af Familien plejede at drille ham 

 riH'l hans Ideer og Forsøg, og at dét havde »vænnet 

 hiun til at vente Modsigelse, ja endog Haan> af 

 I*ublikum. Véd «Haan> forstod han < spottende 

 8i)Og> ; hvor en anden vilde sige: tder blev du 

 tørt ordenligt af», sagde han: <der blev du godt 

 haanett. Maaske det overdrevne i Udtrykket peger 

 tilbage til, at han en Tid lang daarligt har kunnet 

 taale Ironi eller Satire. Men da den omsider kom 

 ude fra Publikum, baade Mo<lsigclsen og «Haanen», 

 endog med Skældsord og Mistænkeliggorelsc i Folge, 

 (l:i tog han den med en mærkelig sund Beskeden- 

 hed og Selvbeherskelse. Saa godt som aldrig lod 

 han sig biste ud i Skænderi; og meget hyppigt 

 gottede han sig selv ganske hjærteligt over de Hib, 

 tiiaij langede ud efter ham. Har hans Families 

 <lrilske Seen ned {Mia hans (ierning bidraget til at 

 udvikle dette, saa har den gjort ham gml moralsk 

 Nytte — og sparet ham for adskillig Lidelse og 

 Tidsspilde. Ti ovcnpaa hvert Anfald af Vrede eller 



