56 



over dem, som var paa hans Parti. Først var der 

 nok kun 3, saa blev der 4 — 5 — en halv Snes. 

 Men med disse tre og med denne halve Snes bag 

 sig følte Darwiij sig tryg. Hvad saa dygtige og 

 sandhedskærlige Mænd havde anerkendt, det maatte 

 have noget af den sande Sandhed i sig! Det laa 

 ikke til ham hverken at tænke eller at tale som 

 en Posør: ellers vilde han vel have tænkt og sagt, 

 at med den Hær skulde hans Anskuelser «.erobre 

 Verden ». Men han havde dog noget saadant paa 

 Følelsen, — og den Følelse har bidraget sit til at 

 holde hans Ro og hans Arbejdslyst oppe. 



Naturligvis kom saa andet til. Det f. Eks., at 

 hans Bøger blev solgt og vakte Opsigt, fik vist ad- 

 skilligt at sige: i det mindste spores der, efter at 

 « Arternes Oprindelse* hurtigt er blevet udsolgt, en 

 paafaldende Fart og Energi i hans Breve, som om 

 han nu førte sig frejdigere og spænstigere. Men 

 det nære paavirker alligevel stærkere end det fjærne. 

 Saa naar denne ensomme, af store Lidelser altid 

 truede og næsten daglig pinte Mand gennem en 

 lang Aarrække kunde bevare og udvikle sig paa én 

 Gang som et udmærket Menneske og som en rast- 

 løs, atter og atter banebrydende Forsker, — saa 

 gaar Ens Beundring og Taknemlighed overfor ham 

 næppe paa Afveje, om den søger at medomfatte 

 Hustruen, som skabte hans Hjem, og det Par Venner, 

 som var dets bedste Gæster. 



