58 



bar sig undertiden ad som Digteren, der ganske 

 vist i sit Liv havde set en Masse Smaahykleri hos 

 baade Krethi og Pleti, men som saa dog nøjedes 

 med at skildre den ene, fuldblods Tartuffe. 



En Vane hos Darwin gjorde ham det muligt 

 at faa saa meget bestilt. Han læste aldrig en Bog 

 mer end én Gang, Alt, hvad han overhovedet 

 kunde faa Brug for i den, tog han med det samme 

 og registrerede og indordnede det i Rubriker, saa 

 selve Bogen fra nu af var ham som en kærneløs 

 Nød. Hans store Erindringsævne — navnlig hans 

 eminente Begavelse som «Seer» — tillod ham des- 

 uden, naar han bragtes til at huske paa noget, 

 som han havde læst, at «se for sig» Stedet, hvor 

 det maatte staa, samt den Art Skrift, det var trykt 

 med . . . Lige saadan beflittede han sig paa, straks 

 den første Gang at faa sine Eksperimenter til at 

 lykkes, og kun yderst nødig gentog han et Forsøg, 

 som var blevet udført med al tænkelig Omsigt. 

 Han noterede saa op ikke blot Eksperimentets Svar 

 paa selve det Spørgsmaal, han just havde paa 

 Hjærte, men ogsaa de flest mulige ledsagende Frem- 

 toninger, — nøjagtigt som han under sin Læsning 

 uddrog af en Bog baade det, der støttede, og det, 

 der stred Imod hans Opfattelse. Man vil heri 

 genfinde hans yderligt udviklede Ordens-Sans, som 

 bl. a. gjorde ham ogsaa næsten pertentlig prompte 

 i Forretningssager. Øjeblikkelig, naar han havde 

 haft den mindste Udgift, noterede han den; og han 

 holdt af at gøre Regnskab op trods nogen Bog- 



