72 



dér have set. For en halv Snes Aar siden kom en 

 ældre Mand ud derfra. Han havde vandret der- 

 inde en tyve, tredive Aar gennem mange smaa 

 Celler ad mange 'bugtede Gange, til han kom til 

 en stor Hal med herligt Hvalv, med mægtige Dybder 

 og store, vide Udsigter, og han fortalte, hvad han 

 havde set i Cellerne og i Hallen, og nogle mente, 

 at han var naaet til Slottets Hjærte, men andre 

 sagde, han havde drømt i Forhallen. 



Manden var Charles Darwin, og det, han for- 

 talte, var, hvorledes alt, hvad der lever paa Jorden, 

 var som et mægtigt Klædebon, der vævede sig selv, 

 hvor den ene Traads Løb og Farve betingede den 

 andens, og at alt som Tiden svandt, blev Vævet 

 rigere og skønnere. 



Nu skulle vi følge ham paa hans Vandring og 

 lære at kende, hvad han saa' først i Cellerne og 

 saa i Hallen. 



Tidlig paa Foraaret pleje Gartnerne at udsende 

 Fortegnelser over Frø og Planter; der er mange 

 Navne, kendte og ukendte, og ved nogle af dem 

 staar der, at de ere nye. Dette kan nu betegne, 

 at det ei* hidtil ikke dyrkede Arter, der ere komne 

 ind under Gartnerens Behandling, men i Alminde- 

 lighed skal det sige, at en eller anden Gartners 

 Dyrkningsmetode har indvirket paa en eller anden 

 Maade paa en længst dyrket Plante, saa at Blom- 

 sterne eller Bladene have faaet en hidtil ukendt 



