Fjia Ting kunne med saa 

 fuld Fejr kaldes vidunderlige som Arveligheden. 

 Kll< ikke vidunderligt, at det f. Eks. i to 



tii«yi,, ;,. ; ide aldele.s ens Æblekæmer ligger af- 

 L'i'it. i; i' t Træ, der kommer af den ene, vil have 

 ' ' ■ i '.bier, og at det andets \'il have et Par 



iber paa den ene Side? 



' - var der en lille Dreng, der luivde den 

 Vane, naar han var glad, at lade sine 

 Fingre bevæge sig hurtigt frem og tilbage parallelt 

 Til' '1 lii! itiilen, og blev han rigtig fornøjet, holdt | 

 Itaii II ! irne op hver paa sin Side af Hovedet, 

 »ta'l .: i" \ I trende Fingrene. Drengen blev Mand 

 • •L' fik en Datter, og denne lille Pige kunde, naar 

 Ir.in var rigtig glad, ikke lade være med at lade 

 -ii.f Fingre spille for sine Øren. 



I>«l, vi vide om Arvelighedens Love, er meget 

 kan sige os, hvorfor et Barn arver 



:.- r-- --- i Irenes Ejendom melighe<Ier og ikke 



alle, eller hvorfor Børn undertiden slet ikke ligne 

 Forældrene, men derimod Bedsteforældrene. I hvor 

 hoj Grad nu denne Arvelighed i Forbindelse med 

 Varieringcn, paa Grund af forandrede Livsbetingelser 

 '<L' \:iii. !, i Tidernes Lob have indvirket paa Dyr 

 <'L' l'iaiitcr, se vi klartrsl ved at l>etragte vore Hus- 

 -i :- dvrketle Pla ntere utallige Kacer c^ Afarter, 

 der, da Sagen er m^nei dunkel, megen 

 om, hvor>'idt vore Husdyr og Planter ned- 

 fra én eller fni flere Arter; men for Fler- 

 Vedk<imniende kuiurø vi dog bringe det til 



