82 



regner dét for en god Art, som en anden lige saa ud- 

 mærket Videnskabsmand kalder en simpel Varietet. 



Sagen er den, at der endnu aldrig er set en 

 Definition af, hvad Art og Varietet er, der har til- 

 fredsstillet Alle — derfor gaar Naturforskeren her 

 efter sit personlige Skøn ; og det kunde nok hænde, 

 at man altid vilde finde Vanskeligheder paa dette 

 Punkt, da Varieteten muligvis er en «beg3mdende 

 Art». Vi skulle i saa Henseende anføre de Ord, 

 hvormed A. de Candolle slutter et stort Værk om 

 Egene : « De, som sige, at den største Del af Arterne 

 ere skarpt begrænsede, og at de usikre Arter ere 

 meget faa, tage storligen fejl. Denne Paastand har 

 et vist Præg af Sandhed, saa længe vort Kendskab 

 til en Slægt er ufuldstændigt og dens Arter kun 

 beskrevne eftei' nogle faa Individer; men jo bedre 

 vi lære Slægten at kende, desto flere Mellemformer 

 løber der med, og Tvivlen om Arternes Begrænsning 

 vokser. » 



Nu, da vi have paavist, at de vilde Arter ere 

 Forandringer underkastede lige som de tamme, søge 

 vi efter en Virksomhed, der svarer til Racevalget. 

 Vi finde denne i den saakaldte «Kamp for Til- 

 værelsen« og det deraf resulterende Kvalitetsvalg 

 (natur al selectionj, og vi skulle derfor først betragte 

 nogle af Scenerne i det store, stilfærdige Natur- 

 drama, hvis Titel vi ovenfor have angivet som: 

 « Kampen for Tilværelsen* eller, som man ogsaa, 

 med Kampens Resultat for Øje, har kaldt det: «den 

 Stærkeste lever ». 



