84 



Egenskab, der beskytter dets Æg og Unger, saa er 

 Yngelens Tal ikke stort. 



Men hvorledes ødelægges da alt dette Liv? 



Frøet tjen&r til Næring for Tusender af Fugle, 

 og disse igen for andre Dyr, de unge Planter ædes 

 af Insekterne, og disse af Fuglene. Tørken dræ- 

 ber en stor Mængde Planter, og Vinterkulden for- 

 tynder Dyrenes Rækker. Den ene Plante tager 

 Lyset fra den anden, og den første Dyrehjord æder 

 Græsset bort fra den følgende. Men vi, vi se ikke 

 meget af alt dette, vi se Naturens smilende Ansigt 

 og glæde os ved Smilet, vi tænke ikke paa, at den 

 samme Lundens Skygge, som forfrisker os, har 

 kvalt Spirer, der vare talrige nok til at dække en 

 Verdensdel, og naar Fuglene kvidre glade over vort 

 Hoved i den milde Sommerluft, saa falder det os 

 ikke ind, at mange af dem ville synke klagende af 

 Mangel paa Føde og Varme ned paa Vintrens Sne- 

 driver. 



Hvorledes nu den ene Art afhænger af den 

 anden, og hvor nøjagtig afpasset, hvor strængt lov- 

 bunden den Verden er, som vi kalde den fri Natur, 

 skulle vi søge at paavise i et Par Eksempler. Nær 

 Farnham i Surrey er der vidtstrakte Heder, be- 

 grænsede af lave Høje, hvorfra enkelte Fyrretrær 

 løfte deres blaalige Kroner. Nogle Steder havde 

 Heden været indhegnet en halv Snes Aar, og her 

 vrimlede det af unge Fyrretrær, saa tykt, at det 

 ene kvalte det andet — og intet af disse Trær var 

 plantet. Ude paa Heden saas ingen Fyrretrær; 



