100 



Maade hos ethvert Individ, uden mindste Skj-gge 

 af Ulyst og endelig uden at Dyret véd hvorfor (thi 

 den unge Jagthund kan ikke have noget Begrel) 

 om, at den «staar» for at hjælpe sin Herre) — 

 disse Handlinger synes nu ikke at kræve Antagelsen 

 af en Kilde, der er væsenlig forskellig fra det, vi 

 kalde Instinkt hos de vilde Dyr; thi dersom vi 

 saa' en Ulveart, hvor det unge D}^, saasnart det 

 lugtede sit Bytte, blev staaende ubevægelig som en 

 Støtte og derpaa kravlede langsomt frem paa en 

 ejendommelig luskende Maade, eller en anden Art, 

 der i Stedet for at løbe lige paa løb rundt om en 

 Dyrehjord og drev den hen til et fjærnt Sted, vilde 

 vi sikkert kalde dette for instinktmæssige Hand- 

 linger. Vistnok ere Husdyrenes Instinkter langt 

 mindre faste end de vilde Dyrs; men, som vi tid- 

 ligere have bemærket. Racevalget er ogsaa langt 

 svagere end Kvalitetsvalget. Hvor strængt disse 

 Husdyrenes Instinkter, Vaner og Tilbøjeligheder ere 

 arvelige, og hvor forunderligt de kunne blandes, 

 ses meget klart, naar man krydser forskellige 

 Hunderacer. Saaledes har man ved at krydse med 

 Bulbideren styrket Myndens Mod og Haardnakket- 

 hed for mange Generationer, og ved Krydsning 

 med Mynder har man givet Faarehunde Tilbøjelig- 

 hed til at jage Harer. Saaledes som Husdyrenes 

 Instinkter vise sig ved Krydsning, forholde ogsaa 

 de vilde Dyrs sig, thi deres Instinkter kunne lige- 

 ledes blandes og for en Tid lang vise Spor af begge 

 Forældrenes; der var f. Eks. en Hund, hvis 01de- 



