ini 



rar en liv, og dtnne Hund viste, nt den 

 havde saadant vildt Blod i 8ig, ve<l at komme i 

 *n lUu i Stedet for i en lige Linie, naar der blev 

 kaldt [Mia den. 



Man omtaler ofte Husdvtenes Instinkter som 



tnintvungne i Tidernes Løb af Mennesket; men 



Itf. .r næppe rigtigt. Ingen vilde nogen Sinde 



have fundet paa at lære Tumleren at tumle, eller 



om saa var, vilde han næpi^e have været heldig 



Mermed. Vi mna antage, at en eller anden Due 



♦ Il (J.iiig viste en svag Tilbøjelighed til denne for- 

 undt, liige Vane, og at længe fortsat Valg af de 

 bedste Individer mange Slægtled igennem lidt efter 

 lidt har gjort Tumlerne til, hvad de nu ere. Det 

 er heller ikke sandsynligt, at man nogen Sinde 

 \nlde have tienkt paa at lære Hunden at staa for 

 Nil'lt . havde ikke en Hund ved en eller anden 

 l.t jli'.'lu'd ganske af sig selv vist Tilbøjelighed der- 

 til , hvad man har haft Eksempler paa med Terrier). 

 C)g naar nu forst Till>øjeligheden havde vist sig, 

 vilde Kaeevalget snart fuldende Værket, og vi have 

 saa her et sn)ukt Eksem|>el jma en ensidig Udvikling 

 af et meget almindeligt Instinkt, idet det hele 

 næppe er andet, end at det Ojeblik, R(0vdyret 

 bruger til at l>erede sig til Springet, er blevet 

 -tærkt forlænget. I andre Tilfælde har Vanen 

 vnret nok til at frembringe Forandringer: der er 

 t, Mk-, næp{)e noget Dyr saa vanskeligt at tæmme 

 -om < 11 f'nce af den nlde Kanin, nu'<lens faa IhT 



• n- ?-ii!i tamme som Iluskaninens Unger; og det er 



