102 



næppe rimeligt, at Racevalget her er blevet anvendt 

 i Retning af Tamhed. 



Et mærkeligt Eksempel paa, at Husdyr have 

 tabt et Instinkt, som deres vilde Forfædre have 

 haft, ere visse Hønseracer, som ikke ville ligge paa 

 deres Æg. lovrig har dét, at vi stadig have Hus- 

 dyrene for vore Øjne, sikkert forhindret os i at se, 

 i hvilken Udstrækning deres Instinkt er blevet 

 ændret. I Hundens Kærlighed til dens Herre have 

 vi et Instinkt, som Ingen vil søge efter hos dens 

 vilde Frænder. Alle Ulve, Ræve, Jakaler og Arterne 

 af Katteslægten ere, naar man holder dem i tam 

 Tilstand, meget slemme til at angribe Fjerkræ, Faar 

 og Svin, og denne Tilbøjelighed er uudryddelig hos 

 Hunde, der ere tagne hjem som Hvalpe fra Austra- 

 lien, hvor de Vilde ikke holde de før nævnte Hus- 

 dyr. Men hvor sjældent er det nu dog ikke, at 

 vore Hunde, selv som rene Hvalpe, trænge til en 

 Advarsel om ikke at røre Høns, Svin o. s. v. Ganske 

 vist kan det hænde, at de finde paa at gøre et lille 

 Angreb; men saa faa de Prygl, og hjælper det ikke, 

 blive de skudte. Og hvad nu Kyllingerne angaar, 

 saa ere de heller ikke bange for Hunde og Ivattc, 

 uagtet de ikke have tabt al Frygt; thi dersom Hønen 

 giver Fare-Klukket, løbe de bort fra Moderen og 

 skjule sig i Græsset. Vi vide fra Analogier fra 

 nærstaaende vilde Arter, at de gøre dette, for at 

 Moderen, hvis Størrelse ikke tillader hende at skjule 

 sig, kan flyve bort og saaledes sikre si- srlv; lio- 

 vore tamme Høns stifter dette Instinktarranucnient 



