108 



.....■.., .i... .^w.. ..1.^.. :,.ii. . \f- 'loren ikke kan 



hni?<» oino Vinerer til Flugt. 



lo slutte vi nu, at Instinkter ere 



iv<«ie i den tæmmede Tilstand, og at 



Instinkter ere tabte dels ved Vaner, dels 



•evalget mange Stægtled igennem har 



\ il kel |.iia sær^ne sjælelige Tilbøjeligheder, der fra 



fon^te Færd have vist sig ved et « Tilfælde*. 



Man har ingen bestemt Underretning om, hvor- 

 l'<i. - 1'' »rholdene ere i den \ilde Tilstand; men der 

 .•ioni taler for, at noget helt andet skulde 

 ^ ,, gældende der. Vi skulle folgelig straks, 



uden at gore noget Forsøg paa at vise Muligheden 

 af Instinktets Uddannelse ved Kvalitetsvalg, vende 

 os til, hvad man vistnok er berettiget til at kalde 

 Darwinismens ømmeste Sted, nemlig Sixjrgsmaalet 

 om, hvor vidt Kvalitetsvalget kan virke paa de 

 Hterile Insekter. 



Der findes jo som bekendt i Bi- og Myresam- 

 fundene Individer (Arbejdere, Soldater), der ikke 

 fr>r]>lante sig, og som ogsaa i andre Henseender af- 

 vige m^et fra Samfundets Hanner og Hunner. 

 ^Vanskeligheden ved at forklare dette Forhold bliver 

 ikke saa ganske ringe, idet vi ikke her kunne tale 

 om gradvise Omændringer ved Arvelighed, da de 

 paagældende jo ikke kunne forplante sig. Darwin 

 kniniiKT ovw denne Vanskelighed, idet han siger: 

 her have vi Kvalitetsvalget i det« storste Magtfylde, 

 nemlig virkende paa en hel Stat i Stedet for jMia 

 det enkelte Individ. Det har været nntigt for 



