J^ed«r og Tanker, 8oni >irker i allerhøjeste 

 GradtJÉtlidende, og der er en misforstaAet Iver 

 efter at gore Gudsforholdet rigtig inderligt ved at 

 drage den Hojeste ind i de mest trivielle, hverdags- 

 agtige Forestillinger*). Modtagelsen af Naaderaid- 

 leme bliver til private iSammenkonister med Gud- 

 dommen, Bønnen synker, synes det os, ned til en 



' Man lese blot fulgende Vers af «en aandelig Salme 

 • >in '-!) 'ihristens sidste Afsked og salige Endeligt*. 



Nu er jeg alt bereed til Færden, 

 Og under Anmen har min Hat, 

 At lage Afskeed nu fra Verden 

 Og vil den sige gode Nat. 



Thi Dagen mon til Enden lakke 

 Og j«f gir ey reysl længer' fort, 

 Fra Verden vil jeg nu aftakko, 

 Og banke strax paa Himlens Port. 



Derind jeg vil min Sjæl logere. 



1 Abrahams det biede Skjød, 



Der faar min Sjæl en Seng med Ære 



Som bliver baade liin og blod. 



Min Sjæl, det er alt aabenbare, ' 

 Gud nu til Bryllup kalder dig. 

 Vil du med denne Mand henfare? 

 Svar: Ja, det vel behager mig 



Til Lykke giv dig da vor Herre 

 Dog jeg ey glemme maa vor Pligt, 

 Jeg skulde dig vel dedicere 

 Et Br>'llupa'Ven of Ære-Digt 



