142 



stok ; næste Morgen vare de meget forstemte og ilde 

 oplagte, de holdt sig paa Hovedet med begge Hæn- 

 der og saa' overordenligt ynkelige ud. Da han for 

 at trøste dem atter bød dem Drikkevarer, vendte 

 de sig bort med Tegn paa , Væmmelse, og en havde 

 i den Grad fattet Afsky for hine menneskelige Pir- 

 ringsmidler, der havde bragt den saa langt ned i 

 det Dyriske, at den hele sit Liv igennem vedlige- 

 holdt en total Afholdenhed. Den yder saaledes, 

 som Darwin mere sundt end fint bemærker, ét 

 gavnligt Eksempel til Efterfølgelse for Naturens 

 Herrer. 



Med Hensyn til Forplantningen blive Menne- 

 sker og Pattedyr til paa samme Maade. Det Embryo, 

 hvoraf Mennesket udvikler sig, kan i dets yngste 

 Tilstand ikke skelnes fra de fleste Hvirveldyrs; først 

 paa senere Stadier viser Forskellen sig. Ved Fød- 

 selen er Barnet og Abekatteungen to lige ubehjælp- 

 somme Væsner, og det at ville gøre Stads af Men- 

 neskets umaadelig langsomme Udvikling nytter 

 ikke stort, da man hurtigt bliver underrettet om, at 

 Orangutangen ikke er udvokset før i en Alder af ti 

 til femten Aar. 



Der er et Æmne, Darwin tidt behandler, og 

 som han vist lægger vel stor Vægt paa; det er de 

 saakaldte rudimentære Organer, hvorved man for- 

 staar svagt udviklede Organer, der ikke kunne ses 

 at have nogen væsenlig Betydning for den Art, hos 

 hvilken de findes. Da Darwins Syn paa Tilværel- 

 sen hviler paa den Grundsætning, at en Art er 



