146 



man lader sine Børn faa et Par Tænder trukket ud 

 for at rette paa denne (i Ordets egenligste Forstand) 

 Naturfej]. — Til de rudimentære Ting regner Dar- 

 win endelig ogsaa Menneskets Lugtesans: »Lugte- 

 sansen er for Flertallet af I^attedyrene af den største 

 Vigtighed, — for nogle, f. Eks. Drøvtyggerne, der- 

 ved, at den advarer dem for Fare, for andre, som 

 Rovdyrene, ved at hjælpe dem til at finde Byttet, 

 for endnu andre i begge Henseender. Men for 

 Mennesket — selv for den Vilde, hos hvem den 

 dog er mere udviklet end hos de Civiliserede — er 

 Lugtesansen kun lidet nyttig. Den advarer ikke 

 for Fare, den fører ikke til Føde, den forhindrer 

 ikke Eskimoerne fra at lægge sig til at sove i usund, 

 ildelugtende Luft, lige saa lidt som den hindrer 

 andre Vilde i at æde halvraaddent Kød. Den, der 

 tror paa en trinvis Udvikling, vil ikke let indrømme, 

 at det nuværende Menneske har faaet denne Sans 

 i den Tilstand, hvori den nu er. Nej, han har 

 uden Tvivl arvet den i en svækket og. forsaavidt 

 rudimentær Tilstand fra Forfædre, der have brugt 

 den og haft Nytte af den. Saaledes kan man 

 maaske forklare sig Grunden til, at Lugtesansen 

 med en mærkværdig Styrke kalder Ideer og Billeder 

 fra længst glemte Scener og Steder tillive for os; 

 thi hos Dyr, der have denne Sans i høj Grad ud- 

 viklet, som Hesten og Hunden, se vi, at Erindringen 

 om Personer og Steder staa i bestemt Forbindelse 

 med deres Lugtesans. » 



Et Rudiment, der vil være mindre bekendt end 



