152 



for Selvbevidsthed; paa den anden Side er det, som 

 Biichner siger, et stort Spørgsm^al, om en stakkels 

 forkommen Avstralnegers udslidte Kone, der næsten 

 hverken kan tale eller tælle, om hun virkelig kan 

 siges at være selvbevidst, om hun virkelig er i Stand 

 til at reflektere over sin Tilværelses Natur. Det 

 Spørgsmaal, om et Dyr bibeholder sin aandelige 

 Individualitet i Aarenes Løb, maa man besvare med 

 et bestemt Ja. Naar en Mand efter fem Aars Fra- 

 værelse kommer hjem og kalder paa sin Hund, som 

 aldrig følger Nogen, den ikke kender, og den da 

 straks rejser sig og følger ham, saa er der ingen 

 anden Forklaring mulig end den, at Herrens Stemme 

 har kaldt en Række af gamle Idéassociationer til- 

 live i Hundens Sjæl. Følgelig maa den have be- 

 holdt sin aandelige Individualitet, omendskøndt hvert 

 eneste Atom i dens Hjærne har givet Plads for 

 andre mere end én Gang i de fem lange Aar.» 



Men vi have endnu tilbage at paavise, om der 

 bestaar noget Forhold mellem Mennesket som mo- 

 ralsk Væsen og Dyret. Hvorfra stammer Moralen? 

 Svaret vil vel i Almindelighed blive, at Ævnen til 

 at skelne mellem Godt og Ondt er nedlagt i 

 Menneskets Bryst, er medfødt. Saaledes forholder 

 det sig muligvis hos de civiliserede Mennesker, 

 men overfor de laveste nulevende Stammer hol- 

 der denne Betragtningsraaade ikke Stik og endnu 

 mindre overfor de endnu lavere, der utvivlsomt 

 have eksisteret. Undersøge vi, hvilke Dyder der 



