172 



søge efter en Kamp, hvori kun Hannerne deltage. 

 Vi finde det Søgte i Parringskampen. Man maa 

 imidlertid ikke ved Parringskamp alene tænke paa 

 Hjortenes og de iltre Brushaners voldsomme Sam- 

 menstød. Dyrerigets Hanner have ogsaa langt lem- 

 fældigere Maader at kæmpe paa. Her er ikke blot 

 Kamp paa Horn og Tænder, her er Kamp i Toner 

 og Kamp i Skønhed, og denne Kamp er ganske 

 som alle andre : den , der kæmper under de gun- 

 stigste Betingelser, gaar af med Sejren, d. v. s., han 

 vinder sin Hun (Parrings valget) og kan have den 

 Glæde at se sit Afkom stillet lige saa heldigt som 

 sig selv, i Kraft af Nedarvingens Lov, der bestan- 

 digt hævder Zenophanes's: «det lige kommer af 

 det lige». 



Vanskeligheden ved denne Parringsvalgets Teori 

 ligger i at indse, hvorfor de sejrende Hanner efter- 

 lade et større Afkom til at arve deres Overlegenhed 

 end de overvundne Hanner. Hvis Hunnerne foi'- 

 holdt sig til Hannerne som 1 til 2 , var der ingen 

 Vanskelighed; thi saa kom ganske simpelt de 

 mindre heldigt stillede Hanner ikke til at forplante 

 sig. Forholdet er nu imidlertid dette, at der fødes 

 næsten lige saa mange Hunner som Hanner, og af 

 Hannerne dør der saa ovenikøbet mange flere før 

 og under Fødselen og i de første Leve-Aar end af 

 Hunnerne. Alligevel lader det til, at nogle faa 

 Pattedyr, mange Fugle og nogle Fiske og Insekter 

 tælle flere Hanner end Hunner; men da disse For- 

 hold, som man let indser, yderst vanskeligt kunne 



