I 



175 



brugt til det kvindelige, og Grunden lu-rtil <r, at 

 det kvindelige Organ, selv om det ikke krævede 

 Næring og Beskyttolse efter Befrugtningen, paa 

 nnind nf sit storre Omfang vilde have vanskeligere 

 transporteres. Saaledes ere altsaa de fast- 

 -iiitude Dyr« Hanner blevne bragt til at iKlstndc 

 <ltre8 befrugtende Element; det er da guiiski- riuK- 

 ligt, at deres Efterkommere, efter at have faaet 

 Ævne til at bevæge sig, have beholdt denne Vane, 

 og det er fremdeles rimeligt, at Hannen har nærmet 

 .-ip Hunnen, for at det befrugtende Element ikke 

 \vi\ at gennemløbe en altfor stor Strækning skulde 

 udsættes i altfor boj Grad for Tilintetgorelse. Heraf 

 følger endelig, at hvis Hannerne med Held skulde 

 kunne soge Hunnerne, maatte de have en temmelig 

 Htor Aktivitet, namt at de ivrige vilde efterlade sig 

 storre Afkom end de lade.» 



Skulde vi altsaa i Korthed sige, hvad Parrings- 

 valget er, vilde det vel omtrent slaa til at t>etegne 

 det som: den VirkHombe«!, der gennem en Parrings- 

 kamp, inden for Arten, udvu'lgcr de Hanner, som 

 ere de stærkeste og de for Hunnerne mest tiltræk- 

 kend«'. Ved denne Udvælgen, Generationer igennem, 

 ' '' hos Hannerne*) egne Organer, Ejen- 

 ijiheder og Fa*rdigheder, som vi ville lætegne 

 som Parringfkarakterer (»exual chartr Disse 



ere arvelige, men kun inden for sammu Kun. At 



*) Undtagelsesm have ofsaa Hannerne Meregne Parriiipi- 

 karakterer. 



