179 



»mmelse med den Mnnde, livorpaa Hkadt: 

 og Græshopper kæmpe med hinanden. Kn trræsk 

 Digter siger om de f()rHtnæ\*nte : »Lykke! 

 kndemc, thi alle have de stumme Koner». i. iii:i.t 

 »aaledes Hunnerne ikke selv kunne synge, vide de 

 dog at sætte Pris paa Sangens Gave og folge den 

 Han, hvis Toner have tiltAlt dem mest. Forholdet 

 er det samme hos Græshopiwrne: om én Art sitre« 

 der, at naar Mørket falder paa, sætter den sig f"i:iii 

 Indgangen til sin Hule og udsender stærke og fulde 

 Toner, Elmens Hunner lytte, en enkelt Inidaares 

 fuldstiindigt og nærmer sig Hulen, — straks blive 

 Tonerne mere dæmjæde, og Iumil« -ywj^>-v il. n lykke- 

 lige Sanger mildt og blidt, medens han med sine 

 Folehorn kærtegner sin unge Viv. — De Maader, 

 paa hvilke Græshopperne frembringe Lyden, ere 

 temmelig forskellige, men stemme dog alle overens 

 deri, at det er Lister eller fremspringende Rande, 

 »om gnides over hinanden; der er ingen Tvivl on), 

 at disse Ejendommeligheder ere vundne ved Parrings- 

 valget, og man faar en ganske god Fcjrestilling om 

 dette« Styrke, naar man erfarer, at Hannmie hos 

 en Græshop|>eart fra Cap det gode Haab Imvi- f.ui« t 

 hele [^egernets Kygsidc uddannet til en kolossal 

 luftfyldt Blære, blot for at denne som Sangbund 

 kan forstierke den Lyd, Dyret frembringer ved at 

 gnide Laar og Vinger mod hininnl. n Kami 

 forresten ikke altid saa fredelig; thi iKr er iini- 

 hop|)er, som slaas paa Liv og Død. Kineserne have 

 en egen Art, som de holde fangne i smaa Banibus- 



12» 



