I 



ISI 



Menin<^ til at gøre dem særligt tiltrækkende 

 for Hunucnio. Man falder let paa den Indvending, 

 at eftersom Hannerne ho« Fiskenes Flertal forst he- 

 r-- :' ~ y--r- naar disse ere lagte, bliver det en 

 ..lig Sag, om de ere tiltrækkende 

 tlKi .j Damin afviser denne Indvending ved at 

 ..|.lv-. um, at Hunnen ikke kaster sin Rc^ uden 

 i .11 Hans umiddelbare Nærhed, og at Hannen lige 

 f.ia lidt lief rugter Rognen, uden at der er en lluu 

 til > !3n udmærket Iagttager beskriver Rogn- 



V :•.,.: en Art af Kagjeslægten saaledes: 



i liuii kom ind mellem Hannerne, lob de 

 straks eftt r hende, og dersom liuii ikke var fn m- 

 nulig nok til at kaste Rognen, trak hun sig mf-get 

 hurtigt tilbage; men naar hun var rede, strøg hun 

 meget dristig ind imellem dem, og havde straks en 

 Han paa hver Side. Disse Hanner skubbedes iniid- 

 lertjfl tenirnelig hurtigt bort af andre, der klemte 

 si«; iiiil iiii.llem dem og Hunnen». Saaledes er alt- 

 ^aii den Situation, i hvilken Hunnen skulde gore 

 fsit Valjj, og skøndt den ovenanførte IMt." * ' rt- 

 Btttles med: at tdet syntes, som om li' i>o- 



ndlede alle sine Elskere med samme Venlighed*, 

 der dog nok blevet valgt alligevel; thi det vilde 

 lUers blive meget gaailefuldt, hvorfor Hannerne »aa 

 fte have de ovenfor omtnlle sniykkend*.' Attributcr 

 !il»n. i Parringstiden. Et finere Kurmageri end 

 K:uj- ruei* Imvf vi hos de smaa Hundt-' " 

 I?i M .r aWMo« gnl af Glæde, naar li 



nt Uiii*' «l<r» lille Rede i Øjesyn, som 



