184 



det saa voldsomt til blandt Firbenene, kan man vel 

 tænke, at et vældigt Dyr som Krokodillen maa 

 have en vis storslaaet Maade at bringe Hunnen sin 

 Hyldest paa: »brølende og plaskende ligger den 

 midt Ilde i Vandet, saa oppustet, som om den 

 skulde revne, og med Hovedet og Halen løftet op 

 over Vandet ruller og hvirvler den rundt som en 

 Indianerhøvding i Krigsdansen, medens en be- 

 døvende Moskusduft stiger op fra Kjertierne under 

 Underkæben. » 



Det er ikke for ingenting, at Amorinerne ere 

 bevingede, at det er en Fjer, der styrer den elskovs- 

 bringende Pil, og at i Sagn og Eventyr de elskovs- 

 syge Længsler klædes i Fuglenes lette Fjerham. 

 Intet Steds i Dyreriget finder nemlig det erotiske et 

 saa mangfoldigt Udtryk, og intet Steds har det en 

 saadan Styrke som mellem « Luftens bevingede Flok». 

 Der er endogsaa Eksempler paa, at Parringskampen 

 kolliderer med Tilværelseskampen og overvinder den. 

 Dette er saaledes Tilfældet hos Argus-Fasanen, hvis 

 lange, pragtfulde Fjer næsten umuliggøre dens Flugt, 

 hvorved den bliver et let Bytte for sine Fjender. 

 Heri maa vi tillige søge Grunden til, at mange 

 Fugle have et saa yderst ekstravagant Udseende; thi 

 det ekstravagante tør vel nok siges at bero paa en 

 overdreven Hævdelse af det individuelle overfor det 

 almene, og i det ovenfor paapegede møde vi jo 

 netop det individuelles Sejr over det almene. 



De forskellige Forhold, i Henseende til hvilke 

 det er af Vigtighed for Fuglehannerne at være over- 



