186 



er der en Hun, i de to andre Hanner*). Efter kort 

 Tids Forløb lukkes Hannerne ud, og øjeblikkelig 

 opstaar der en rasende Kamp. Englændernes Kamp- 

 haner behøve ikke engang Hunnens opflammende 

 Nærværelse for at fare løs paa hinanden; hos dem 

 er Kampvanen bleven til en anden Natur, — om 

 den end i følgende uhyggelige Eksempel synes at 

 være drevet nær hen mod Unatur: En Kamphane 

 havde brækket begge Benene. Dens Ejer slog til 

 Væds om, at den vilde optage en Kamp, i Fald 

 man kunde faa dens Ben splidsede saaledes sammen, 

 at den kunde staa oprejst. Man gjorde det, og 

 Hanen kæmpede' med utæmmet Mod, indtil den 

 modtog Dødsstødet. 



Flere Aarfuglearter, saaledes Urhaner og Tjurer, 

 have bestemte Pladser, hvor de holde Turneringer 

 flere Uger i Rad. Urhanen kæmper ikke blot, den 

 danser endog en Krigsdans før Kampen: «den løfter 

 Halen og spreder den ud som en Vifte, strækker 

 Vingerne ud til Siden , løfter Hovedet og Halsen 

 med dens struttende Fjere, saa hopper den lidt 

 omkring i alle Retninger, undertiden ogsaa i Kreds, 

 skurende Næbets Underside hen ad Jorden, saa 

 Fjerene ryge af Struben, den slaar med Vingerne 

 og snurrer sig rundt, — jo længer det staar paa, 

 desto livligere bliver den, og tilsidst gør den- ganske 

 Indtryk af at være aldeles gal». Naar Dansen er 

 forbi, begynder Kampen. Det hændes ofte, at en 



") Estrelda amandava. 



