192 



her, maa der jo være en Del ugifte Fugle rundt 

 omkring i Verden, — og det er der da ogsaa: 

 man kan se det deraf, at Enken og Enkemanden 

 have meget let ved at blive gifte igen. Der var 

 saaledes en Stær, hvis Mage blev skudt om Mor- 

 genen; ved Middagstid havde den faaet en ny — 

 saa blev ogsaa den skudt; men den overlevende 

 fandt dog endnu en Mage, inden Mørket faldt paa. 

 En Mand vilde prøve, hvor vidt det kunde drives, 

 og skød derfor fra en bestemt Rede nu den ene 

 Mage og nu den anden; den overlevende blev imid- 

 lertid altid gift, og Reden blev fuld af Unger, uagtet 

 han havde skudt 35 af deres Forældre. 



De Fugle, der ikke ere blevne parrede i Par- 

 ringstiden, maa selvfølgelig enten være blevne vragede 

 eller selv have været utilbøjelige til at indgaa i de 

 dem tilbudte Forbindelser. Vi have da ogsaa mere 

 direkte Beviser for, at noget saadant kan finde Sted. 

 Vanskeligheden ved Hunnernes Vælgen er jo den, 

 at man nødes til at antage en meget udviklet 

 Skelneævne, en vis Skønhedssans hos Fuglene. 

 Men Fuglene skelne i Virkeligheden meget godt. 

 Tamme Kanariefugle, Dompappe og Agerhøns kunne 

 ikke alene gøre Forskel paa Folk, men endogsaa 

 bemærke Forandringer i deres Klædedragt. En 

 ganske morsom Genkendelseshistorie er følgende: 

 En Mand havde opklækket og tæmmet en vild 

 Kalkun; den havde imidlertid noget af Vildskaben 

 i sig endnu og løb altsaa sin Vej. Nogle Dage 

 efter er Ejeren paa Jagt, ser en Kalkun og hidser 



