I 



I 



in Hund pna don. Hunden løb efter den. nuu til 

 Manden < Korljavselsn^ blev Fuglen staaende, 



c»g Huiuicu upforte sig meget venf>ka)>eligt , da den 

 nam'do den; det viste sig «l;i •» de vare '/'»ml«' 

 Vtiuur fra den Tid, Kalkun* ; lod, »»i. 



\.ii t.itii Skønheds«ians ktui man ikke nægte den 

 a\-traifk*' Klamydera, der i Parringstiden laver et 

 li« !t Haveanltt'g af smukke Skaller, fanetle Bær, 

 rundede Smaasten og spæde rødlige Skud, lige!*om 

 (itt ogma er en paa Skønhedssans hvilende Skin- 

 syge, der faar de almindelige Høns til at rykke 

 Toppen af de polske. Man har fremdeles Ek.oenipler 

 nok i>aa, at Hun-Duer forlade deres Han, saasnart 

 han paa en eller anden Maade har tabt sit kønne 

 Yilre, ja det hænder endog, at Hunnen forlader sin 

 I lun ft>r at forbinde sig med en anden, uden at 

 det er muligt at finde nogen anden Grund hertil 

 end den, at den nye behager hende mere. Der er 

 et eget Slags Hanner, «de glade Fugle>, hvem Due- 

 hunnerne paa Grund af deres Dejlighe<l begunstige 

 i saa høj Grad, at de maa holdes for sig selv, hvis 

 det ikke skal føre til en almindelig Opløsning af 

 alle Familiebaand i Duehuset. Ja der er værre 

 Ting endnu; der er Hunner, s<mi forlade deres 

 Hanner for en fremme<l Arts ilanner. Saaledts 

 mistede en almindelig Gasse en af sine Gæs 

 Kinesergasses Skyld, og der var en tæmmet Vild- 

 and, iM»m efter i læn — 'V-'\ aX have boet lykkeligt 

 iu«d en Vildandrik [ -t forUxl den, fordi der 



sig VU Andrik af en anden Art. Det 



13 



