I 



197 



Horn, at det, naar det skal kæmpe, luaa 

 lægge sig }>aa Knæ, bøje Hovedet og liegge Panden 

 fladt heiiad Jorden. Naar Hornene endelig have 

 faaet denne Stilling, danne de ganske vist et m^^t 

 farliirt Vaaben; men hvis de ikke tillige skulle 

 'ydelser, synes det rigtignok, som om Dyret 

 iii;i;ui.- have været bedre tjent med at have dem 

 lidt kortere. Den Vægt, som de storhornede Dats 

 Honi have, maa ogsaa hindre Dyrene noget under 

 Fluiit«!!, ikke at tale om, at de have yderst vanske- 

 li;:t v» <1 at komme igennem Tykninger. De kunne 

 jo nok. H.m de da ogsaa gøre, lægge Hornene 

 henad Hy^'fren; men her>'ed bortdrages deres Blik 

 fra Jordbunden, hvilket kan have skadelige Følger 

 nnder et ilsomt I.^b*). Vi maa vel her som et- 

 Higere antage, at Hensynet til Tilværelses- 

 kaiijpcn har maattet vige for det Hensyn: at tage 

 sig godt ud i Hunnernes Øjne. 



Noget, der ikke kan være l)eregnet paa andet 

 en«! at stikke Hunnerne i Øjnene, ere de pragtfulde 

 Farver, Højrødt og Blaat, som visse Al)er ere 

 ■mykkefle med baade bagtil og fortil. !X>t kunde 

 maaskc synes underligt med denne Sædepudepragt; 

 men Fuglene have jo ognaa tidt dere.H Skønhed i 

 Halen. Den AK«-, der «t nie«-t iM-L'iu.stiL'ct nied 



*) En murNorn .Maaile at fjru^e »ine i' ■ har Gi- 



rafTen (det vedkommf-r os ikke her, vi ni • ; blol for 



M»ii(eiiKhedens Skyld), idet den nemlig ved Hjtt<ip af sin 

 lange Hals slynger Hovedet med Undersiden opad som en 

 Hammer og hugger Hornene ned i dei, den vil nunme. 



