198 



Skønhed i Ansigtet, er Mandrillen, hos hvem 

 største Parten af denne Legemsdel præsenterer sig 

 i elegant blaa Farve, medens Næseryggen og Næse- 

 tippen ere skinnende røde. Der er intet til Hinder 

 for, at Abehunnerne kunne skelne og sætte Pris 

 paa disse Farver; thi der er Eksempler nok paa, 

 at Pattedyr lægge Mærke til dem. Man har saa- 

 ledes været nødt til at male et Æsel over med 

 sorte Streger for at faa en Hun-Zebra til at indlade 

 sig med det; men da det først var sket, lod deri 

 sig rigtignok narre af den falske Zebra. 



Som en Ejendommelighed hos Hannerne have 

 vi nævnt deres Stemme; denne synes dog ikke at 

 kunne bringes i F'orbindelse med Parringsvalget, 

 om den end nok kan træde i Parringens Tjeneste 

 ved at hjælpe Hunnen til at finde Hannen. — At 

 Hannen endelig gør Forskel paa Hunnerne har 

 man ofte iagttaget hos Hushundene, og hos Sælerne 

 have vi ligefrem Længsel efter Hannerne. Det 

 hændes nemlig ofte her, at Hunnen kravler op paa 

 Klipperne og spejder efter sin Elsker og lytter efter 

 hans Stemme. 



Vi have nu gennemgaaet Dyrerækken og set 

 det Erotiske der paa dets forskellige Stadier: i et 

 følgende Afsnit skulle vi henvende vor Opmærk- 

 somhed paa Menneskeracernes Stilling til dette 

 væsenlige Moment i Tilværelsen og tillige vise 

 deres Opfattelse af det vidunderligt ubestemmelige 

 Begreb, man kalder Skønhed. 



