i»y 



II Menneskeracernes Skonhedsbegrreber. 



S|>orp«inaalet: hvad er Skønhed*? vilde vist 

 være Vniv lige saa vanskeligt at besvare som Pilati 

 berømte angaaende Sandheden, og vi skulle da 

 heller ikke |nia disse Blade vove at give noget Svar 

 dtriMia. Vi ville nøjes med at stille det raere al- 

 mindelige: hvorledes forholder det sig med Skøn- 

 heden? og L^eseren faar saa nøjes med den fler- 

 sidige, mere ubestemte Besvarelse, som maa gives 

 af et saa vidt og almindeligt holdt Spørg^niaal. 

 Flersidigheden vil imidlertid nænnere beset ikke 

 strække sig saa grumme vidt, det bliver ikke noget 

 Kor af svarende Koster fra alle Sider, kun Natur- 

 historien faar Ordet, og den forbeholder sig oveni- 

 købet ene og alene at udtale sig om den legemlige 

 Sktnihed. Sfmi Indledning henleder den Opmærk- 

 H>i!ili'<ien paa, at der i Dyreriget kendes en Magt, 

 i 'årrings valget, som i Tidernes I^b liar set 

 feig 1 Mund til at frembringe væsenlige Forandringer 

 i Individernes Udseende, samt paa, at disse For- 

 |uidriDger i al Fald for mange Fugles V'edkontmende 

 i have været, hvad Menneskene kalde forskijnnende. 

 Da Naturhistorien nu endvidere er af den I)e8temte 

 Formening, at Menneskene nedstamme fra Dyrene, 

 antager den, at det vil være tjenligt at brynde 

 Undersøgelserne med at spørge om, hvor vidt den 

 II!« viitc Magt ikke ogsaa skulde være i Virks^jmhed 

 Nlinixskene, og den begynder straks paa sin 

 • aliHtiskf Maade at se sig om efter Mærker, 



