200 



der kunde tyde paa, at noget saadant var Tilfældet. 

 Hos Dyrene blev Parringsvalget fundet derved, at 

 der var nogle Forskelligheder mellem Individerne, 

 som kunde tilskrives Kvalitetsvalget, nemlig de 

 andre Forskelligheder end de kønslige, som adskille 

 Hannerne fra Hunnerne. Er der, spørges der føl- 

 gelig, da andre Forskelligheder mellem Mand og 

 Kvinde end dem, som maa være der, fordi den første 

 er anlagt til at være Fader, den sidste til at være 

 Moder (o: til at føde og give Die)? Der er .saå- 

 danne Forskelligheder. Manden er i Almindelighed 

 højere, stærkere bygget, tungere, bredere over Skul- 

 drene og har mere markerede Muskler end Kvinden. 

 Hans Legeme, særlig Ansigtet, er stærkere haaret, 

 og hans Stemme har en dybere Klang. Kvindens 

 Ansigt og øvrige Legemsformer ere mere afrundede 

 end Mandens, hendes Kæbeparti og hendes Hjærne 

 er mindre, og endelig modnes og ældes hun tidligere 

 end han. Og hvad nu Sindet angaar, da er Manden 

 modigere, mere stridbar, mere energisk end Kvinden, 

 og han er ogsaa mere opfindsom end hun. Der er 

 den Ejendommelighed ved Parringskarakterer, at de 

 først komme rigtig tydeligt frem, naar Individet 

 nærmer sig til at blive voksent. Derfor ere Drenge 

 og Piger hinanden saa lige, og derfor kommer 

 Skægget saa sent. Alle Udvælgelses-Virksomheder, 

 saa vel Parringsvalget som Kvalitetsvaliiet, forud- 

 sætte naturligvis en Varieren hos de paagældende 

 Individer, og det er da rimeligt, at de Karakterer, 

 der en Gang have varieret, gøre det endnu. Give 



